Vizionați ultimul film al lui Marilyn Monroe
Din păcate, neterminat !
"CEVA, CEVA TOT O IEȘI"
Traducerea și Adaptarea: RRZXXX
Părțile în cauză sunt pregătite pentru cazul Ellen Wagstaff Arden ?
- Cazul Ellen Arden ! - Prezent.
Bună dimineața, domnule. Este...
- Nu trebuia să căsătoresc pe cineva ? - Ba da, domnule.
Să-i dăm drumul. Nu mai poate aștepta. Cazul Arden pare complicat.
Dar, Domnule Judecător, cazul Arden...
Da, știu. E un caz foarte complicat. Nu poate aștepta.
Poftim ? Poftim ? Cine a murit ?
- Oh, e atât de trist. - Dacă Onorată Instanță, ați dori...
Dumneavoastră sunteți Arden ? - Da, domnule.
Exact cum credeam. Dle. Arden, după cum am înțeles...
... soția d-voastră, Ellen, a fost la bordul unui yacht într-o cursă transpacifică...
-... când a dispărut în furtună. - Da, domnule.
Ce căuta într-o astfel de cursă, mama a doi copii ?
Totul este explicat în expunerea mea, Onorată Instanță.
De ce ați lăsat-o să meargă ?
Iubea să navigheze. A fost angajată ca și fotograf oficial...
- Nu ați însoțit-o ? - Am avut un caz.
Am simțit că are nevoie de o schimbare după tot ce se întâmplase acasă cu copiii.
Nu mai contează. Ești avocat. Rezumă-te la dovezi.
- Sunt toate la dosar. - Lasă-mă să-l citesc. Nu mă mai întrerupe.
Dovada dispariției ?
La pagina șapte, cred. Sunteți la pagina patru.
Știu că e patru ! Să vedem...
Aici este, pagina șapte.
"Când a fost văzută ultima dată, acum 5 ani, un val de 8 metri..."
Tânără domnișoară, lasă oglinda deoparte ! Vrei să mă orbești ?
Ar trebui să-ți speli fața, nu să ți-o "pictezi".
Asemenea ofensă adusă curții. Nu mă fă să încep.
- Unde am rămas ? - Pagina șapte.
Nu mă întrerupe ! Orice, doar nu mă întrerupe.
"Supraviețuitorii au declarat că numita Ellen Wagstaff Arden..."
"a căzut peste bord înainte ca ajutoarele să ajungă la ea. Declarațiile sunt atașate."
Liniște.
- Aș putea explica totul. - Nu e nimic de explicat.
Depoziția este aici, semnată sub jurământ, fără dovezi împotrivă.
Legea este foarte limpede.
Drept urmare o declar pe Ellen Arden oficial decedată.
- Nu trebuia să căsătoresc pe cineva ? - Pe noi.
- Poftim ? - Da.
- Deja ? - Au trecut cinci ani, domnule.
Cinci secunde pentru un avocat.
Soția ta nu era moartă până nu am declarat-o eu.
Nu mai ai nevoie de timp să te gândești ?
Nu, domnule.
Păi...
- Reumatism, domnule ? - Artrită.
Sigur nu e ceva psihosomatic ?
Așa se întâmplă când duci povara atâtor decizii importante.
- Sunteți doctor, doamnă ? - Nu, însă...
Vreți să vă petreceți 3 ani la închisoare pentru practicarea medicinei fără autorizație ?
Sigur doriți să vă căsătoriți ?
Da, domnule. Deja am făcut rezervările de avion pentru Honolulu.
Căsătoria a fost mereu o instituție onorabilă, iar în această instituție...
- Bianca... - Nicholas, nu trebuie să explici nimic.
Ți-am spus că înțeleg.
Dar nu înțelegi. Vrei să mă asculți ? Are legătură cu Ellen.
- Nu prea. - Ba da.
Gândește-te, doar.
- Este surogatul mamei tale - Ce este ?
Ceea ce ai avut nevoie în prima căsătorie,
nu a fost neapărat o pereche, ci mai degrabă o figură maternă.
Nu neapărat o soție, ci un sân cald și delicat,
unde băiețelul din tine să-și găsească alinare.
- Nu asta a fost Ellen pentru tine ? - Păi, o parte din ea...
Vezi, nu trebuie să fi rușinat.
E normal să te temi de o relație cu o femeie adevărată.
- Of, încetează... - Nu-ți pierde încrederea în tine.
Doar atât îți cer. Eu nu mi-o voi pierde
13, 14, 15, 16, 17.
Ne întrecem până la piscină !
21, 22, 23, 24.
Poftim mingea.
Cum a fost ?
Dă-i drumul !
Bună.
- Bună. - Bună.
Doamne, Tippy !
Ce gras ești ! Ce ți-au dat să mănânci ?
Nebunelule.
De unde te cunoaște ?
Obișnuiam să vin aici cu multă vreme în urmă. Își amintește de mine.
Pe toți ceilalți încearcă să-i muște.
Tip nu m-ar mușca. Nu-i așa, Tip ? Tip e prietenul meu.
- Ați venit să o vedeți pe dna. Duncan ? - Da.
Sunt o veche prietenă de-a ei.
Nu-ți mai amintești de mine, nu ?
- Nu. - Eu da.
Nu-i acorda atenție. E nebună. Rămâneți mai mult ?
Încă nu știu. Ai dori să rămân ?
- Nu știu unde ai putea dormi. - Nici eu nu știu. Încă.
Însă dacă am rezolva, ți-ai dori să rămân ?
- Eu mi-aș dori ! - Nu m-ar deranja.
Oh ! Timothy !
Haide.
- Oh, Timmy, te-ai lovit. - Dă-mi drumul !
Departe în Insulele Mării de Sud...
... când un bărbat nu vrea să fie văzut cum plânge, știi ce face ?
- Plânge altcineva în locul său. - Ajută la ceva ?
Nici nu-ți vine să crezi. Pot să plâng în locul tău ?
- E o prostie. - Mă pricep foarte bine.
- Sunt bine acum. - Bine.
- Am o așchie în picior ! - Atunci, să o scoatem !
Te prefaci !
- Știam că te prefaci. - Doare ! Doare !
Obișnuiam să vin și la mămica voastră.
S-a înecat.
- Te gândești la ea ? - O dată pe an.
- O dată pe an, și eu. - Doar o dată pe an ?
Îi ducem flori la biserică de ziua ei.
- Îi puneți flori sub fereastră ? - Fereastră ?
Nu are o fereastră viu colorată ?
Oh, aceea. Așa cred. Am uitat.
Tati a spus că vom avea o mămică nouă.
- Așa a spus, serios ? - Bianca.
Vă place de Bianca ?
Știi să înoți ?
- Timmy, vino încoace. - De ce ?
Vreau să te îmbrățișez.
- Și pe mine ! - Și pe tine ! Pe amândoi !
- Știți ce sunteți voi doi ? - Ce ?
Sunteți iubiții mei.
Pe voi vă iubesc cel mai mult din toată lumea asta !
Hei, ștrengarilor !
Am ajuns ! Casă, dulce casă !
Lița, Timmy, tati e acasă.
Ai chemat pe cineva să lucreze la tâmplărie, dragul meu ?
Poate se lovesc peste cap.
Bună, dragii mei.
- Bună, tati ! - Bună tati !
- Doar atât aveți de spus ? - Fără cadouri ?
- Ce căutați, voi doi, aici ? - Construim o căsuță în copac.
O căsuță în copac ? Coborâți și salutați cum se cuvine.
Nu putem. Trebuie să terminăm până la anotimpul ploios.
S-a crăpat căsuța pe undeva ?
Nu înțelegi. Suntem pe Insulele Mării de Sud.
Probabil e un proiect de la școală. Știi, înveți prin practică.
Pe ce insulă sunteți ?
Doar o insulă. La fel ca cea pe care dna. Tic locuia.
- Dna. Tic ? - Ja.
Domnișoara Ingrid Tic.
T-I-C, Tic. E un nume suedez.
Dna. Duncan mi-a dat postul de dădacă a copiilor.
Încântată de cunoștință. Mergem înăuntru ?
Vrei să iei astea pentru mine ?
- Oh, nu, le iau eu. - Nu e nicio problemă.
Te-am așteptat să te întorci. Luna de miere s-a terminat ?
Abia a început.
Nicholas ?
- De ce vorbește asta ? - Adulții.
Nicholas !
Nu mă treci peste prag ?
Ce bărbat puternic.
Dragul meu, fi atent !
Dr. Schlick ? Bianca Russell.
Adică, Bianca Arden.
Da, e o greșeală oarecum interesantă.
Sper că nu te superi că am sunat atât de târziu,
însă tocmai m-am întors din luna de miere.
Vroiam să-ți spun cât de minunat este totul !
Păi, Nicholas are câteva probleme,
însă încerc să rezolv totul foarte rațional.
Da, sunt foarte mândră de mine.
Datorită d-voastră, Dr. Schlick.
Oh, nu ! Totul e bine.
Foarte bine.
- Oprește, te rog, lumina, iubitule. - Bianca...
Îmi place să te aud cum îmi rostești numele.
Vino încoace.
- Unde pleci ? - Am uitat să opresc lumina.
- E prea întuneric. - Îmi place așa.
Trebuie să-ți spun ceva.
- Nu înainte să vi în pat. - Acum !
- Nu voi asculta. - Trebuie să asculți.
Nu așa ! Du-te și schimbă-te !
- Nicholas, ce s-a întâmplat cu tine ? - Nu mă simt prea bine.
Pune-ți pijamalele și vino în pat. Te fac eu să te simți mai bine.
Du-te.
Însă vino repede înapoi.
- Nu vei adormi ? - Nu.
Dr. Schlick ? Bianca Arden, din nou.
Oh, nu. Nu, totul e în regulă.
Păi, da. Păi exact așa se comportă.
Păi, da, știu că se întâmplă foarte des.
Păi, da, am fost foarte înțelegătoare.
Oh, așteptați puțin.
Deci, ce să fac ?
Păi, sunt calmă.
Am încercat și asta.
E o idee foarte bună, Dr. Schlick.
Mulțumesc, Dr. Schlick.
Ellen ! Ieși afară !
Intră înapoi.
Haide. Apă te răcorește atât de bine.
Știi, după ce termini, știi ti...
- Nicholas ! - Imediat. Vin imediat.
Nicholas !
Oh, nu, nu, nu. Draga mea, e curent acolo.
Așează-te aici. Să nu răcești.
Îmbracă-te cu asta.
Ce mai faceți ? Scuze că deranjez atât de târziu.
Sunt de Compania Americană de Asigurări.
Intrați. Am nevoie de cât se poate de mult.
- Mulțumesc. - Chiar acolo.
Ne-am întâlnit la o cină.
- Doriți ceva de băut ? - Nu beau, însă puteți fără mine.
Bine.
- Îmi cer scuze că v-am trezit. - Mă bucur că ați venit.
- Ce casă frumoasă aveți. - Vă place ?
- Sper că ați asigurat totul. - Absolut.
- Înotați la ora asta ? - Ne place în aer liber.
Ascultați apa. Probabil e stilul bras.
- Sper că piscina e încălzită. - Se încălzește chiar acum.
Așadar, Dl. Arden.
Ați mai intrat în contact cu prima soție, Ellen Wagstaff Arden ?
- Poftim ? - Ceva scrisori, telefoane, telegrame ?
Nu. Exact cum credeam.
Șeful nostru e obsedat de buget. Vrea să verifice totul.
Desigur, e ceva uzual când e vorba de atât de mulți bani.
- Însă acum e atât de caraghios. - Despre ce vorbiți ?
Au un raport, mai degrabă un zvon,
conform căruia o femeie care seamănă cu soția dumneavoastră
a fost găsită de un submarin american.
Ca să vă spun adevărul...
La fel și un tânăr care seamănă cu Stephen Burkett
care a fost declarat înecat odată cu soția d-voastră. E absurd.
- Vreți să repetați ? - Nu merită repetat.
Un bărbat a fost salvat în același timp cu soția mea ?
Nu. Un tânăr conform acestor zvonuri neverificate.
Au fost pe acea insulă timp de cinci ani ?
Caraghios, nu-i așa ?
- Ce altceva a mai auzit ? - Nimic, de fapt.
Însă a vorbit cu cineva care a vorbit cu unul dintre marinari.
Păi, o am aici.
Marinarul a spus, "Femeia îi spunea bărbatului, Adam."
- Adam ? - Nici măcar nu seamănă cu Stephen.
Totul e mult prea absurd.
El cum îi spunea ei ?
- Eva. - Eva ?
Adam și Eva. O fantezie încântătoare
Da, încântătoare.
Cred că o să plec. Mulțumesc foarte mult.
Îmi cer scuze că v-am deranjat. Însă șeful mă scoate din sărite.
Nu recunoaște când greșește. Abia aștept să-i văd fața.
Nu vă deranjați. Găsesc singur ieșirea. Vă deranjează ?
- Nu, serviți-vă. - Mulțumesc. Adam și Eva.
- Cum a fost înotul ? - Înotam la miezul nopții și pe insulă.
- Cu Adam ? - Adam ?
- Ai înotat cu Adam, Eva ? - Oh.
- Adam și Eva. - Mă temeam că nu ai fi înțeles.
Nu aș fi înțeles ? Petreci cinci ani pe o insulă cu un străin...
- Ar fi fost mai bine dacă îl cunoșteam ? - Și nu-ți trece prin cap ?
Vroiam să îți spun, însă lucrurile mărunte te deranjează.
Lucruri mărunte ?
Ai înțeles greșit.
Vroia să prindă vaporul însă și-a rupt piciorul.
- A stat așa timp de șase luni. - Mai rămân patru ani jumătate.
Te gândești doar la felul în care m-am purtat cu un sărman bărbat.
De ce nu te gândești să-i spui ei că soția ta s-a întors ?
- Nu, tu nu ai face așa ceva. - Aveam de gând.
Cât timp îi ia unui bărbat să-i spună unei femei că soția lui s-a întors ?
Șhh !
- Că soția lui s-a întors ! - Șhh !
Mie mi-a luat două secunde. Tu ai avut două zile !
- Nu schimba subiectul. - Orice scuză.
De aceea te legi de el. Dacă l-ai putea vedea pe gingașul Adam.
- Aș dori să-l văd. Să-i mulțumesc. - Am făcut-o eu.
- Vreau să-i spun cât sunt de recunoscător. - I-am spus că vei fi.
- Unde este ? - La YMCA.
La YMCA ?
La. Locuiește la YMCA și îi place la YMCA.
Ce altceva mai vrei să știi ?
Da ?
Nu e acolo ? Mulțumesc.
Bună dimineața.
Vreau să-l găsiți pe un anume Stephen Burkett. Lăsați orice altceva.
Eu am încercat la hoteluri. Voi încercați la cluburi.
- La YMCA ? - Am încercat la YMCA. Doar găsiți-l.
- Da, domnule. - D-șoară Worth, veniți. Luați loc.
- Din punctul de vedere al unei femei... - Da, domnule ?
Am un client care e în mare încurcătură.
Vedeți, soția lui i-a fost necredincioasă.
- Cât de mult ? - Ce contează asta ?
Unii privesc problema într-un fel, alții, în alt fel.
- Cinci ani. - Trebuie să fi fost foarte bună.
Circumstanțele au fost oarecum neobișnuite.
Soția ar trebui iertată.
- Întotdeauna ? - O muștruluiești puțin.
Nu dorești ca ea să mai continue. Însă pentru ea e ceva normal...
- Iar dacă soțul... - Aici e diferit.
El are o soție care-l așteaptă acasă.
- Mulțumesc. Găsiți-l pe Stephen Burkett. - Da, domnule.
- Ieșiți cu copiii, Dnă. Tic ? - E ziua mea liberă, doamnă.
Dr. Schlick, țiparul e clar acum. E practic un caz de manual.
- Un lucru mă deranjează, totuși. - Da ?
Aș putea înțelege dacă m-ar considera neatractivă.
- Însă nu reușește să mă... - Atunci s-ar înțelege mult mai bine.
- Știam că Nicholas e supărat pe mine. - Înțeleg.
De aceea mă scoate din sărite !
Timiditatea asta.
Păi...
Deci, spuneți că deși... Oh, aici sunteți.
Nu e nevoie aici. Da, ridicați-vă.
- Chiar și în noaptea nunții... ? - Așa e, dle doctor.
- Chiar dacă ați... ? - Absolut
- Inclusiv... ? - Desigur.
Mda. Uimitor.
- Știți, e că și când... - Oh, așa e, cu siguranță. Da.
- De asemenea... - Serios ?
- Chiar dacă... - Extraordinar.
- Și ați încercat puțin... ? - Da.
Păi, atunci, eu nu...
Mda...
- Trebuie să fie nebun. - Sper că nu.
Mi-ar plăcea să cred că Nicholas e doar puțin nesigur.
- Însă m-a supărat atât de tare ! - Da. Se vede asta, da.
- Rămâneți cu mine astăzi ? - Oh, păi, eu...
Nu aici. Ieșim în oraș. Pentru prânz.
Mi-am terminat consultația. Nu mai trebuie să vă gândiți la nicio regulă.
- Ce regulă ? - Sunteți amabil ?
Păi, am și alte programări, însă...
- Pot să folosesc telefonul ? - Da, desigur.
Mulțumesc.
Stephen Burkett, vă rog.
Nu e în cameră ? Îl chemați, vă rog ?
Dl. Burkett e căutat.
Un telefon pentru Dl. Stephen Burkett.
Dl. Burkett.
Dl. Burkett ?
Dl. Burkett !
Amirale !
Dl. Burkett !
- Vă caută cineva. - Dl. Burkett ?
Hei, vino aici, băiete !
Dl. Burkett, răspundeți, vă rog, la telefon !
Da !
Stephen Burkett.
Alo ? Alo ?
Poate or să revină. Haideți, fetelor, să înotăm.
Ați fost servită ?
- Încă nu. - Vă servesc eu, atunci.
Mulțumesc.
Aveți modelul acesta la un număr mai mic ?
Avem toate mărimile.
- Dacă vă așezați aici, îl voi aduce. - Mulțumesc.
Avem modelul acesta din piele originală de crocodil bengalez.
E crocodilul adevărat sau cel de apă sărată.
Care se găsește și în sudul Chinei, Australia, și insulele Fiji.
Mai există crocodilul de apă dulce în Rhodesia și America de Nord.
Însă pantofii sunt de calitate slabă.
Sunteți disponibil pentru prânz ?
Adică, încălțămintea din pielea lor e de calitate slabă.
Crocodilii nu fac singuri...
Vreți să luați prânzul cu mine ?
Eu...
Îmi aduc prânzul la magazin.
Aș fi recunoscătoare dacă l-ați scoate afară.
Cred că mi-a crescut piciorul !
Așa e dacă mergi desculță cinci ani și jumătate !
Nick.
- Nick ? - Da ?
- Vreau să-l cunoști pe Adam. - Adam ?
Stephen, serios. Stephen Burkett. Ai vrut să-l cunoști, nu ?
Păi, e aici.
Aici e !
- Deci, el este Adam. - Încântat de cunoștință, Nick.
Ia loc, Adam. Te poți odihni.
Mulțumesc. Nu am prea mult timp.
Fac un raport pentru o companie geografică despre flora și fauna de pe insulă.
Am fost foarte încântat de vegetația insulei.
Am fost ocupat cu cercetarea, nu am fost o companie plăcută pentru soția d-voastră.
Oh, sunt sigur că a înțeles.
Eva a spus că ai niște întrebări pentru mine, Nick.
Are. Întreabă-l, întreabă-l orice.
Păi, să vedem. Ce fel de insulă era ?
- O insulă obișnuită, nu crezi ? - Ca și oricare alta.
- O insulă mică ? - Nici mică. Nici mare.
Medie.
Jungla ?
- Jungla ? - Da, copaci, viță-de-vie ?
- Copaci, da. - Fără viță-de-vie ?
Ba da, și vița-de-vie.
- Apa ? - Ba da, peste tot.
Ăsta e lucrul cel mai frumos la Adam. Nu vorbește prea mult.
- Bănuiesc că ați locuit în căsuțe din copaci ? - Păi...
- Colibe. Am locuite în colibe. - Colibe separate.
Chiar și în anotimpul ploios ?
Când ploua, ne mutăm în copaci.
Copaci separați.
Altceva ?
Nu cred. Mi-am făcut o idee destul de clară.
- Pot să plec atunci ? - Trebuie ?
Păi, compania geografică pune accent pe punctualitate.
Mai vorbim, Adam. Mai vorbim despre flora și faună.
Mulțumesc. La revedere, Eva.
La revedere, Adam.
Ai grijă.
- Mulțumit ? - Complet.
Nu ești rușinat de toate suspiciunile pe care le-ai avut ?
Îngrozitor.
ÎN MEMORIA LUI: "MARILYN MONROE"/"DEAN MARTIN"